Iskolánk a 2017/18-as tanévben is becsatlakozott az Élet Menete Alapítvány nemzetközi programjába, amely idén ünnepli harmincadik jubileumát. E tanulmányi kirándulás a Selye János Gimnázium harmadik évfolyamos tanulóinak nyújtott lehetőséget, hogy felfedezzék Lengyelország gyönyörű egykori fővárosát, illetve megtekintsék a világ egyik legnagyobb temetőjét, az Auschwitz-Birkenau koncentrációs tábort.
![](http://www.dunataj.sk/wp-content/uploads/2018/04/Krakkó_2018_SJG4-1024x578.jpg)
Így indultunk neki a hosszú útnak egy áprilisi nap kora reggelén a komáromi vasútállomásról három kísérő tanárunkkal. Deák Irén és Králik Zsuzsanna tanárnők, valamint Andruskó Imre igazgató úr vigyázták lépéseinket a kirándulás alatt. A hosszú úton odafelé még nem is sejtettük, hogy milyen megrázó, ámde életre szóló élményekben lesz részünk.
Első uticélunk a budapesti Dohány utcai Zsinagóga volt, melyet a regisztráció után tekinthettünk meg kívül s belül. Ehhez kaptunk egy foglalkoztató könyvet is, melyben érdekes információkat olvashattunk a látottakról, valamint különböző feladatokat kellett megoldanunk.
Ezután indultunk a lengyel városba, Krakkóba, ahol a zsidónegyed (Kazimiez) fontosabb helyszíneit, pl. a Régi Zsinagógát, Jan Karski szobrát és a Holokauszt Emlékművet tekintettük meg a vezetőink segítségével.
Estére már mind nagyon elfáradtunk, ennek ellenére jóízűen elfogyasztott a vacsoráinkat, és részt vettünk az első esti tevékenységen, vagyis a „peulán”, ahol kis csoportokat alkotva különböző feladatokat oldottunk meg, és kifejthettük véleményünket az adott témák kapcsán. Este igyekeztünk kipihenni magunkat, hisz tudtuk, hogy nehéz nap vár ránk.
Másnap reggel nyolckor indultunk a II. világháború kegyetlen színterére, Auschwitzba. Már a bejáratnál lehetett érezni azt a hátborzongató atmoszférát, ami több mint hetven éve terjeng ott, s talán örökre megőrződik. Nem is csoda, hisz a drótkerítéssel körbevont, téglából épült barakkok között, ahol mi sétáltunk, egykor ártatlan életek millióit oltották ki kegyetlenül. Először a bejárati kaput láttuk meg a felirattal: Arbeit macht frei – A munka szabaddá tesz. Ironikus, hisz az emberek oda valóban dolgozni mentek, azonban sosem lettek újra szabadok.
Megrendítő élmény volt végigjárni a barakkokat, betekinteni a foglyok mindennapi életébe. Láttuk a fából készült, összezsúfolt emeletes ágyakat, a deportált rabokról készült fényképeket, s a félelmet a szemükben. Az egyik barakkban a foglyok tonnányi levágott haja van kiállítva, kislány fonatoktól az ősz hajtincsekig. Egy másik kupacban a fésűk, szemüvegek és konyhai eszközök százai hevernek. Hasonló a helyzet a cipőkkel, melyek az egyik barakkban faltól falig hevernek egymáson. Ezek között nagyon sok apró gyermekcipőt is láttunk. Megrázó perceket éltünk át, mikor belegondoltunk, hogy ezekben a cipőkben dolgoztatták halálra a rabokat. Láttuk a börtönöket, ahol a rabokat kegyetlenül megbüntették, és a gázkamrákat, ahová a foglyokat „zuhanyozni” vitték, de a rózsákból sosem folyt víz.
![](http://www.dunataj.sk/wp-content/uploads/2018/04/Krakkó_2018_SJG1-1024x578.jpg)
Birkenaut is megtekintettük, ami sokkal nagyobb volt az előző tábornál. Itt már csak fabarakkok állnak, ahová sokszor foglyok százait tömörítették be, embertelen körülmények közé.
Este szabad programot kaptunk Krakkóban, ám a sok szörnyűség, amit láttunk, rányomta a bélyegét a hangulatunkra.
A harmadik napon egészen más hangulatban érkeztünk vissza a táborba, hisz ekkor már az életet ünnepeltük. A magyar barakk előtti megemlékezés után megkezdődött a 30. Nemzetközi Élet Menete, ahol több mint ötven nemzet képviselete együtt teszi meg a 3 kilométeres távot Auschwitztól Birkenauig.
Másnap városnézésre indultunk Krakkóba, a programot pedig a budapesti Cipők emlékműnél tett rövid megemlékezéssel zártuk, ahol felléptek diákjaink is: Bruszi Tamara, Csóka Dávid és Nagy Csomor István.
Mindannyiunk nevében állíthatom, hogy a kirándulás alatt sok szívszorító élményben volt részünk, de annál is többet tanultunk, és szép emlékekkel gazdagodtunk.
Szalay Krisztina III.D